EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hva faen gjør han her?
AVSLUTNINGSFEST
Ja, ukjent nummer.
Du kan drite og dra.
Jeg har allerede et abonnement.
Rebe.
- Hva? - Solgte du virkelig dop på skolen?
Er det sant, Valerio?
Dere to.
Kom inn.
- God morgen, Azucena. - God morgen, Begoña.
Jeg vil prate med deg. Har du tid?
Jeg er midt i en viktig sak.
Den er ikke viktigere enn min.
Jeg må prate med disse to...
Jeg kan alltids gå direkte til styret.
Jeg spør deg bare av høflighet.
Et øyeblikk.
Faen!
Jeg må hjem til Ander og hente tingene mine.
Så vet jeg ikke. Kanskje jeg begår harakiri på grunn av karakterene mine.
Er de virkelig så ille?
På en katastrofeskala:
Notre Dame-brannen, Spania i Melodi Grand Prix,
Madonna i Melodi Grand Prix, karakterene mine.
Best å bare le av det, for om jeg tenker på det...
Jeg får ikke vitnemål, jeg har mistet Ander, og jeg er hjemløs.
Hva?
Bli med meg til New York.
- Hva? - Ikke vær dum.
Du har alltid villet reise og bo et sted der ingen legger merke til deg.
New York passer bedre enn noe annet sted.
Du kan finne en jobb, lære engelsk.
Hva pokker skal jeg gjøre der?
Hvor skal jeg bo?
Det er vanvidd.
Hos meg?
Leiligheten din er like stor som Central Park.
Du kan ikke be folk du så vidt kjenner...
Hva mener du? Vi var forlovet i en kveld.
Og dere kjenner jo hverandre uansett.
Det var bare sex.
- Jeg mener... - Ja, det har du gjort helt tydelig.
Det ville bare vært midlertidig.
Ok, det går vel greit.
Ingen ville visst noe om noen ikke hadde tystet.
Valerio og Rebeca solgte dop,
og Polo meldte fra om det. Skal han straffes for å gjøre det rette?
Samuel, Guzmán. Vennligst bli med meg.
Vi?
Nå.
Hør her, Azucena.
Å utvise oss kan diskuteres, men disse to?
- Vi har ikke gjort noe! - Jeg sa det var nulltoleranse.
Og etter jul har dere gjort livet hans surt.
Dette er pisspreik. Polos mor står bak.
Hun var her før oss. Ikke sant, Azucena?
Avgjørelsen er tatt. Dere utvises og får ikke vitnemål.
- Hva? - Samuel!
Dere lar dere kjøpe! Rettferd, liksom! Du bryr deg bare om penger og makt!
- Ikke snakk sånn til meg. - Ellers utviser du meg?
Samu! Det er ikke verdt det!
Hva driver du med?
Hva gjør han? Slutt!
- Hva gjør du? - Slapp av!
Ikke mer vold!
- Forsvarer du ham? - Ja!
Han sa han ikke anklaget dere.
Tror du ham?
Det gjør det vel lettere å ta imot stipendet fra mora hans.
For du tar imot det, selv om du må være på hans side.
Drittsekk.
Glem ham, Lu.
Ikke spill uskyldig, Nadia.
Du vil også knuse denne flaska over hodet hans.
Innrøm det.
Hadde jeg byttet skole, ville dette aldri skjedd.
Det spiller ingen rolle nå. Vi må fikse dette.
Vi kan...
Det er for sent. Det er over.
- Dette er urettferdig. - Carla druknet nesten i går.
Hun døde nesten. Det var hans feil.
Min feil! Det var min jævla feil, ok?
Hva faen er det du sier?
Jeg solgte henne MDMA etter at Valerio nektet.
Han skulle slutte å selge etter prekenen din.
Hva? Visste du ikke det? Vel, nå vet du det.
Men du måtte jo lage oppstyr.
Du orket vel ikke tanken på å ha gjort noe godt.
- Greit. Gå hjem, Rebeca. - Jævla Livvakt-Barbie.
Eller bare gå rett i fengsel. Du ender opp der sammen med mora di.
Enda en ting vi har felles.
Du kommer godt overens med forbrytere.
Så lenge de betaler for klær, restauranter og studier...
Men jeg skjønner deg godt.
Bare ikke slipp ham.
For hva har du igjen om han drar?
Ingenting og ingen.
Faen ta dette ukjente nummeret!
Du ser ikke så verst ut. Ikke ved første blikk.
- Jeg husker ingenting. - Normalt.
Nei, det er det ikke. Jeg mistet kontrollen.
Og jeg hjalp deg å miste den.
- Unnskyld. - Nei, du advarte meg.
Det er jeg som er lei for det. Jeg hørte at du ble utvist.
Men han fortjener det.
Men han nektet å selge meg noe i går.
Ja visst. Første gang han har vist sunn fornuft på lenge.
Men det var for sent.
Vel... Ha det.
Jeg har prøvd å forandre meg lenge.
Prøvd.
Men du gjør det aldri.
- Du vokser aldri opp. - Det var ikke min feil.
Du er et jævla spedbarn som hele tida stikker fingrene i stikkontakter.
Jeg har prøvd å hindre deg i å dø av det i 17 år.
Men det er aldri nok.
Jeg orker ikke mer.
Ha et fint liv.
Han vinner alltid. Jeg er drittlei av dette.
- Vi skulle gitt oss for lenge siden. - Vi har ikke gjort noe!
Ikke i dag, ikke i går. Men se på alt vi gjorde innen det.
Vi har ikke sluttet å hate ham i et eneste øyeblikk,
og vi viste ham det.
Han har ikke vunnet. Vi har tapt.
Guzmán.
- Hvordan går det? - Bra.
Jeg kjenner deg.
Det de har gjort mot deg, er uakseptabelt.
Vi fortjente det.
Hva? Dette kan ikke være siste ord.
- Det er ikke slutten på... - Dette angår deg ikke.
Jo, det gjør det. Det påvirker noen jeg er glad i.
Du kan ikke miste stipendet. Det er fremtida di.
Hva med din? Er den ikke viktig?
Jeg er 17 år gammel.
Jeg kan vente med fremtida i et år.
Hei.
Etter avslutningen skal vi på fest.
Vi skal ha det gøy, og ingenting får ødelegge det.
Jeg lover.
Gi meg fyr, skatt.
Du røyker aldri på jobb.
De barna tar livet av meg.
Skoleåret er nesten over, men de tar livet av meg.
Det du gjorde, var urettferdig. Du vet det?
- Ikke du også. - Hva vil du at jeg skal si?
Det dreier seg ikke bare om rettferd.
Det er mer komplisert enn som så. Du måtte vært i mine sko for å forstå det.
Men Guzmán og Samu fortjener det ikke.
Bare fokuser på det viktige.
Eksamenene dine, for eksempel.
Jeg tar dem ikke på nytt.
Ikke si at du ikke vil favoriseres.
Det er ikke favorisering å la deg ta dem på nytt i din tilstand.
Jeg kaster ikke bort mine siste dager på pugging.
Hva mener du med "siste dager"?
Det fins ikke noe håp for meg. Verken på lang eller middels sikt.
- Og... - Hvor kommer dette fra, Ander?
Hvem sa det? Ingen har sagt det til meg.
Dette er alt jeg har.
Nåtida.
Men skatt...
Ok, kanskje morgendagen også.
Men jeg sløser ikke tida på studier. Hvorfor?
Og jeg tolererer ikke denne resignasjonen.
Mamma...
Vil du ikke studere? Så hva vil du gjøre?
Jeg vet ikke.
Tilbringe tid med meg selv.
Forberede meg.
Du måtte vært i mine sko for å forstå det.
HEI, YERAY. NÅR KAN VI MØTES?
YERAY, SVAR MEG, ER DU SNILL.
HAR DU DET BRA? KAN JEG RINGE?
FRA: MAMMA EMNE: GODE NYHETER!!!
Advokaten vil møte mamma og broren min i Marokko.
- Han sier han har gode nyheter. - Fantastisk.
Tenk om marerittet er over og broren din kan komme hjem.
Ingenting er over mens Polo går fri.
Du er besatt av Polo. Kan du ikke bare glemme ham?
Han har ødelagt skoleåret og livet ditt alt.
- Hvordan kan jeg glemme? - Fokuser på det viktige.
Familien din er det viktigste nå.
- Gjør som Guzmán. Gå videre. - Pisspreik.
Her.
- Hva gjør du? - Lukk øynene.
Ferdig.
- Hva er ferdig? - Polo fins ikke lenger.
Polo? Jeg kjenner ingen Polo.
- Ikke jeg heller! - Ser du?
Det funka, hva?
Kan jeg få en serviett?
- Våger du å vise deg her? - Jeg vil bare tørke meg.
Og jeg vil at du drar. Jeg sier dette til ditt eget beste.
Stikk!
- Men mamma! - Si at du har en røyk.
Jeg har så lyst på en at jeg nesten røyka persille.
Så? Skal du ikke gi mora di en klem?
Det var bedre.
Si at du har lighteren min.
Hvorfor sa du ikke at du slapp ut?
Jeg ringte i morges, men du svarte ikke.
- Faen, det var deg. - Selvsagt var det meg.
Du lukter så godt.
Og du ser bra ut.
Hva?
- Ingenting. - Kom igjen, jeg kjenner det uttrykket.
Jeg ble utvist.
Hva prater du om?
- Når? - Nå.
Nå nettopp.
Hvorfor?
Hvorfor tror du?
Faen også.
Vet du hva? Drit i skolen.
Folk som har peiling, trenger ikke studere.
Og du har drevet familieforetaket godt.
På ditt lille nivå, men veldig godt.
Så fra nå av er vi mor og datter, hånd i hånd.
Hallo.
Fy faen, mamma.
Vær sint på henne senere. Skal vi gå ut litt?
Unnskyld. Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
- Hvorfor kan dere ikke bare fatte det? - Vi kan det.
Du ble utvist. Hva skjer nå?
Ingenting skjer.
Du får vitnemål neste år. Jeg har ikke noe neste år.
- Er det så vanskelig å forstå? - Så du har ikke noe neste år.
Hva vil du gjøre?
Mora di sier at du vil tilbringe tid med deg selv. For en møkkaplan.
Guzmán, dere vil aldri forstå meg.
Det er greit at du gjør hva faen du vil.
Vil du ikke studere, så la være. Hopp i fallskjerm om du vil.
Men ikke isoler deg.
Om du virkelig er døende...
...kan du ikke ønske å være helt alene.
Uten familien din, uten vennene dine, Omar.
Ander!
- Pokker ta, Ander! - La meg være i fred!
Jeg orker ikke mer.
Hei, Polo. Jeg vet du ikke vil prate.
Det er greit. Men jeg ber deg...
...prat med mødrene dine.
De kan sørge for at Valerio får studieplassen tilbake.
Det er ingen vits i å straffe ham når han har lært leksa si alt.
Ring meg når du kan, er du snill.
Vær så snill.
Hva skal du ha på deg i morgen?
Jeg drar ikke.
De eneste som går glipp av avslutningen...
...er de som fortjener det.
Og Guzmán og Samuel? De ville bare adskille oss.
De bøllene har gjort livet ditt surt hele året.
Er du ikke mann nok til å konfrontere dem, kan du ikke forvente at jeg ser på
at de knuser sønnen min.
Hva med den stripete skjorta?
Med de blå buksene...
Du kommer til å se flott ut.
Hva gjør du her?
Hvorfor er du sånn?
Hvordan kom du inn?
Det er ingen ved porten som du kan manipulere.
Siden du ba meg innrede huset og gjøre det til mitt.
Skjønner.
Det var gode tider.
Vær så god, sett deg. Gjør deg bekvem.
Hvorfor kom du, Carla?
For å si unnskyld.
Jeg mener det.
Du er en flott fyr.
"Yeray, du er en flott fyr, du har så mye å tilby,
jenter ville drept for å være sammen med deg, men ikke denne jenta."
- Jeg har hørt alt før. - Jeg mener det.
Det siste jeg trenger nå, er medynk fra deg.
- Vær så snill, gå. - Greit.
La oss slutte å spille ofre, for du liker ikke meg heller.
- Hva? - Du hørte meg.
Jeg liker deg ikke, og du liker ikke meg.
- Og hva med de siste månedene? - Du elsker det jeg representerer.
At jeg passer til imaget du skapte for å bli likt av dem som såret deg
da du var gamle Yeray.
Kroppen din, klærne dine, holdningen din...
Du har skapt et eget sosialt nettverk for å få dem til å tilbe deg der.
Jeg er bare et tilbehør til pynt.
Og jeg har vært et sjekkhefte for vingården din.
Som jeg sa:
Vi liker ikke hverandre slik vi later som.
Men jeg var uansett heldig som fikk bli kjent med den ekte Yeray.
Fyren bak selfiene.
Og han er en fantastisk fyr.
Mye bedre enn fyren du fant opp.
Og jenter ville drept for å være sammen med ham.
Bare ikke jeg.
Så...
...drit i "likene" og drit i vingården.
Vi har sløst nok tid på det andre vil at vi skal gjøre.
Du trenger ikke bevise noe for noen.
Får jeg gi deg en klem nå?
Som en venn. Ingen manipulering.
- Er du nervøs, barn? - Litt, pappa.
- Det går bra. - Der er Omar.
- Hvordan går det, mamma? - Bra.
Du ser bra ut.
Du også.
- Hvordan har du det? - Jeg er litt nervøs.
- Nervøs for hva? Kom igjen! - Hei!
- Hei. - Hei, Lu.
Du er heit.
Jeg liker det.
Hei, Lu. Kom.
Er ikke foreldrene dine her?
Familien din kan visst legge problemer til side en stund
og fokusere på det som er viktig.
Jeg misunner deg. På en god måte.
Og på en dårlig måte.
Du ser ut som en pistasj.
Dette er diskriminering!
Etter alt jeg har gjort for denne jævla skolen!
Jeg saksøker dere.
Kom inn.
Gjør det du mener er best, Ventura, men utvisningen er berettiget.
Berettiget?
På årets siste dag? Vær så vennlig.
Hele skoleåret kastet bort den siste dagen?
- Jeg tror... - Dette dreier seg ikke om deg.
Jeg håpet du ville gjøre noe for Guzmán.
- Jeg? - Ja.
Din far er innflytelsesrik.
- Hadde alle bare gjort mer... - Det holder!
Jeg er veldig lei for det.
Polo. Hvordan går det?
Så? Hvorfor har du ignorert meg?
De har ikke signert papirene.
- Vi prater med... - Cayetana.
Hvorfor vil du at Valerio skal få vitnemål?
- Så han kan bli med oss og... - Og redde forholdet vårt.
For uten ham...
...funker vi bare ikke.
Polo, ikke begynn.
Ikke begynn nå.
Jeg skjønner. Du har mye press på deg.
- Du vet ikke hva du sier. - Nei.
For første gang på lenge, vet jeg det.
Beklager.
Hva med London? Hva med planene våre?
Det er alt du uroer deg for.
London, planene våre...
Du elsker meg ikke.
Du elsker livet jeg skulle gi deg.
Hvorfor snakker du i fortid?
Beklager.
Jeg må gå.
Hei, hva skjedde?
Ingenting.
Vent litt. Det tar ikke lang tid.
Teodoro.
Skal vi møtes hos deg etterpå og dra i land avtalen?
Ja visst. Så fint at du ombestemte deg.
Seremonien starter om fem minutter.
Der er han.
Takk. La oss gå videre.
Faen...
La meg gjøre det.
Elevene jeg skal presentere...
Hva skal vi gjøre?
Jeg vet virkelig ikke.
Jeg vet bare at jeg vil ha stipendet.
Jeg også. Men vi lar oss kjøpe.
Så du vil ikke ha det?
Til hvilken pris?
Kan vinnerne av stipendets første utgave komme frem?
En stor applaus
for Nadia Shanaa og Lucrecia Montesinos Hendrich.
Bill McKinley overrekker prisen på vegne av Columbia University.
Hei. Takk for at jeg fikk komme. Det er veldig spennende.
Gratulerer. Vi gleder oss til dere kommer.
- Takk. - Takk.
God aften.
Jeg vil takke våre foreldre og venner for at de er til stede
i et øyeblikk som er så spesielt for oss og...
...våre medelever.
Jeg vil...
Jeg kan ikke.
- Kan du gjøre det, Nadia? - Fortsett. Du begynte.
Vel...
- Jeg ville si at... - Nei, vent.
Jeg vil gjerne si at...
Jeg vil... Vi vil gjerne...
...vie denne prisen...
...til alle våre medelever. Særlig alle dem som sitter der bak.
Som ikke kan være her med oss av ulike årsaker...
...og delta i seremonien.
At vi ikke kan ha dem med oss her...
...gjør dette øyeblikket...
...mindre lykkelig enn vi ønsker.
Det er sant. For vi skulle hoppet av glede.
Men det gjør vi ikke.
Denne prisen...
...fortjener vi.
Vi fortjener dette øyeblikket, Nadia.
Mine venner sitter der...
...grunnet en rekke urettferdigheter.
Den alvorligste av dem...
...er den som fratok oss muligheten...
...til å ha Marina her.
Urettferdigheter...
...vi begge fordømmer.
Det stemmer.
Og én person er ansvarlig for alle de urettferdighetene.
Polo.
- Hvordan går det? Er du fornøyd? - Jeg kan ikke tro det.
Prisen vi nå mottar...
...ble opprettet av mødrene dine for å fikse imaget ditt.
Og vi tar imot den fordi vi som sagt fortjener den.
Hva skal vi gjøre? For dette har blitt...
Om prisen skaper konflikt, så slapp av.
Den trekkes øyeblikkelig.
- Begoña, vær så snill. - Nei.
Vi har alltid villet støtte Las Encinas og alle elevene her.
Hvem gikk inn på do?
Omar, jeg har ikke hele dagen.
Og hadde jeg det, ville jeg ikke hatt tålmodighet. Gi meg et navn.
Nadia.
Anklager du din egen søster?
Vet dere hva? Jeg lovet en jeg er glad i...
...at vi skulle feire denne dagen sammen.
At vi skulle more oss og ikke la noe ødelegge den.
Vi drar og feirer på Teatro Barceló!
- Hallo? - Samuel.
Du må komme til politistasjonen. Det er veldig viktig.
Pappa, jeg må på do.
- Vent ute. - Ok.
- Vi har ingen penger. - Vi tar opp et lån.
Så?
Du trenger ikke Nadia i New York.
Hva mener du?
- Jeg vil ikke dra alene. - Du har meg.
Jøss! Jeg trodde det bare var sex.
Faen...
- Hva? - Unnskyld.
Beklager at jeg ikke reagerte som du ville.
Og ja, det var bare sex.
Men det betød mye for meg.
Da søstera di spurte om du kunne bli med meg,
ble jeg målløs.
Jeg syntes også idéen var sprø.
- Det var ikke bare sex for meg heller. - Kanskje det er en grunn til å gjøre det.
Om et forslag gjør deg målløs, så gjør det.
Det hele var en felle.
For å finne familien din og arrestere broren din.
Jeg beklager.
Jeg visste ingenting om det. Jeg ble også lurt.
Og de fant dem?
Broren din venter på å bli sendt hjem.
Samuel...
Mens morderen er dresskledd og slipper unna.
- Jeg er lei for det. - Ja, det er din skyld også.
- De lurte meg også. - Hvem lurte deg?
Sjefene dine, kollegaene dine.
Systemet du jobber for, tilhører og nekter å motarbeide.
Derfor er det din feil.
Faen.
Jeg skrev ut dokumentet du sendte meg. Om du vil lese gjennom det igjen...
Nei.
Jeg tror du bør lese gjennom det.
Ja.
Vi har endret seksjon tre av klausul fire.
Angående vingårdens ledelse?
Vi har byttet ut ditt navn med Carlas.
Hun blir leder for vingården og alle relaterte aktiva.
Så snart hun fyller 18. Noe som skjer snart.
Altså...
Du vil ikke være involvert. Ikke jeg heller.
Jeg holder meg på sidelinja. Så Carla blir eieren og sjefen.
Yeray, det du foreslår, har aldri vært et alternativ.
Det er det nå.
Du velger:
La dattera di forsørge deg slik hun vil...
...eller la foretaket gå dukken og mist evnen til å forsørge deg selv.
Hun er veldig ung og har ikke peiling på noe av dette.
Si noe, barn.
Jeg sier at du ikke får sjefe med meg lenger.
Unnskyld?
Du får ikke lenger bestemme hva jeg får gjøre.
Det er over.
Jeg gjør som jeg vil...
...blir den jeg vil og er sammen med den jeg vil.
Du har ingen makt over meg.
Så?
Skal vi signere?
Vet du hvem som har skylda? Azucena.
Hun lærer ikke elevene respekt.
- Hun tillater hva som helst. - Det var et pek.
Å trekke stipendet er for mye.
Jeg gjorde i alle fall noe.
Ellers ville bøllene som har plagd sønnen min fortsatt vært der.
- Kanskje jeg fortjente det. - Hva mener du? Ikke vær latterlig.
Med alt som har skjedd...
Mobbingen, tweetene, alt de skrev, all smerten.
- Og den som skal ta seg av det... - Jeg drepte Marina!
- Det var et uhell, men jeg drepte henne. - Nok tull nå.
- Begoña. - Jeg vil ikke høre det.
Marina hadde noe som tilhørte Carla.
Og jeg ville ha Carla tilbake.
- Hold kjeft. - Nei!
Faen, mamma! Sier du ikke alltid at jeg skal være en mann?
Ta ansvar, være modig?
Det er det jeg gjør nå.
Jeg drepte Marina.
Og jeg kan ikke bringe henne tilbake.
Og jeg kan ikke hjelpe Samuel og Guzmán. Men ikke trekk stipendet.
La noen få en lykkelig slutt på denne bedritne historien.
Ring nå, er du snill.
Vær så snill.
Azucena? Det er Begoña.
Beklager at jeg ringer så sent, men...
...jeg vil diskutere stipendet.
Hei.
- Har du sett Samuel? - Nei.
Skal vi få fart på musikken?
Ingen musikk kan riste av all dritten her.
Jeg endte opp uten stipend.
Sånt skjer når du spiller helt.
- Hva nå? - La meg stjele et av dine spørsmål.
Hva vil det si for oss?
Hva mener du med "det"?
Om jeg ikke drar.
Om jeg blir.
Ut fra svaret du ga meg...
...vil det si at vi er akkurat der vi var.
Du og er her, og jeg er her.
Det er vel bra?
Med alt det vonde som skjer, er det bra.
Det vil jeg nok si.
- Unnskyld, har dere sett Ander? - Nei, men ikke gi deg før du finner ham.
Alle ser etter noen i kveld.
Heldigvis har noen av oss funnet det vi leter etter.
Hei, vennen.
Hei.
Jeg fikk ikke vitnemål.
Ikke jeg heller.
Velkommen i klubben.
Hva skal du gjøre?
- Ta året igjen eller begynne å jobbe? - Nei.
Jeg har muligheten til å dra til New York.
Jaså?
Ja.
- Men ikke med søstera di? - Nei. Jo, mener jeg.
Først var det med henne, men etter det som skjedde...
Vel...
Jeg drar sammen med Malick.
Hjelper han deg å komme deg til rette?
Det høres så rart ut.
Eller for perfekt ut.
Ja, det også.
Hva syns du?
Jeg?
Det er bare din mening som teller.
Jeg tror jeg trenger din mening.
Bare en idiot lar noe perfekt slippe unna.
Akkurat.
Ok.
- Omar. - Hva?
Farvel.
Hei, kjekken.
- Ikke nå, Carla. - Hvorfor ikke?
Du vet ikke hva jeg vil si.
Dette overrasker deg kanskje, men jeg har tenkt...
Hva faen gjør han her?
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson